![](https://www.sumavskedarky.cz/2857-home_default/normalizovane-zivoty-podle-televizniho-cyklu-pribehy-20-stoleti.jpg)
![](https://www.sumavskedarky.cz/2858-home_default/normalizovane-zivoty-podle-televizniho-cyklu-pribehy-20-stoleti.jpg)
![](https://www.sumavskedarky.cz/2859-home_default/normalizovane-zivoty-podle-televizniho-cyklu-pribehy-20-stoleti.jpg)
![](https://www.sumavskedarky.cz/2861-home_default/normalizovane-zivoty-podle-televizniho-cyklu-pribehy-20-stoleti.jpg)
![](https://www.sumavskedarky.cz/2862-home_default/normalizovane-zivoty-podle-televizniho-cyklu-pribehy-20-stoleti.jpg)
![](https://www.sumavskedarky.cz/2860-home_default/normalizovane-zivoty-podle-televizniho-cyklu-pribehy-20-stoleti.jpg)
Kniha podle dokumentárního cyklu České televize, jenž vznikl ve spolupráci se obecně prospěšnou společností Post Bellum, pojednává nejen dramatické, ale i docela běžné osudy čs. občanů v době husákovské normalizace.
Autor: Adam Drda, Mikuláš Kroupa
I husákovská normalizace má své hrdiny a zbabělce!
Jak snadno se člověk mohl stát spolupracovníkem komunistické Státní bezpečnosti? Jakými prostředky vydíral bývalý estébák věřící a církevní představitele? Jak se žilo v 70. a 80. letech homosexuálům? Co způsobila tzv. anticharta české společnosti? A jak se bývalí členové KSČ dívají na svou minulost? Kniha podle dokumentárního cyklu České televize, jenž vznikl ve spolupráci se obecně prospěšnou společností Post Bellum, pojednává nejen dramatické, ale i docela běžné osudy čs. občanů v době husákovské normalizace.
Mezi nejoblíbenější knížky patří toho času všemožné „vzpomínkomaty“ a retro návraty do minulých desetiletí, zejména do šedesátých let, a právě do období normalizace, v němž mnoho z nás prožilo dětství či mládí, případně i část aktivního věku. Pod oparem nostalgie se tak jeví tato doba téměř idylicky. Je to přirozené, každý má nárok na příjemné životní vzpomínky, které jsou s dobou přirozeně spojeny. Ovšem fakt, že normalizační režim – velmi úspěšně – usiloval především o to, aby každý pocítil trochu sociálních jistot, ale zároveň aby ani na chvíli nezakusil pocit svobodného občanství, j e nepopiratelný. Sebevědomá společnost představovala pro normalizátory největší nebezpečí a podstatou „normalizování“ bylo právě občana uzavřeného do svého ryze soukromého života, ochotného veřejně lhát, ignorovat nešvary a nespravedlnosti a zcela rezignujícího na věci veřejné.
NORMALIZOVANÉ ŽIVOTY nebyly idylické. A idylické nebyly ani životní příběhy těch, kdo se normalizování bránili, ale ani oněch aktivních normalizátorů a jejich pomahačů či pasivních přihlížejících. To je zcela nepopiratelné a právě o tom bychom měli v souvislosti s návraty do moderní minulosti měli číst.